Este punctul de atractie al Sistemului Solar,
expusă în propria strălucire, seducându-si admiratorii.
Cu toate astea, este o frumusete malefică.
Este o uriasă sferă gazoasă, frigidă,
înconjurată de inele înghetate într-o cursă cu obstacole la 65000km/h.
Este o planetă cu o climă violentă,
cu o furtună polară mai mare decât suprafata SUA.
Saturn are una dintre cele mai viguroase clime din Sistemul Solar.
Fulgerele pot fi de un milion de ori mai puternice decât cele de pe Pământ.
Dar lunile sale sunt si mai interesante.
Geyserele de pe Enceladus aruncă vapori de apă
la sute de km pe verticală
deoarece gravitatia este mult mai redusă aici
si pentru că nu există atmosferă care să-i retină.
Alt satelit are atmosferă, oceane si munti.
Ar putea să existe viată pe aceste luni ?
Saturn, stăpânul inelelor.
UNIVERSUL - SATURN, STĂPÂNUL INELELOR S01 E08
Adaptarea Bubuloimare
Dacă există o planetă
maiestuoasă, misterioasă si venerată în Univers,
aceea este Saturn.
Are capacitatea de a nelinisti oamenii de stiintă
care sunt uimiti de perfectiunea sa cosmică.
Este meritul lui Saturn de a fi cel mai frumos obiect în acea zonă.
A fost planeta mea favorită de când am privit-o prima oară prin telescop.
Pe cât pare de adormită si linistită,
a sasea planetă de la Soare este complet diferită.
Saturn este un dinam a cărui frumusete este numai de suprafată.
Saturn este un loc complet congelat.
Nu v-ati dori să păsiti pe suprafată, dintr-un singur motiv,
ati cădea, deoarece nu există o suprafată,
si în al doilea rând pentru că ati îngheta instantaneu.
Saturn e un urias de hidrogen si heliu
care se roteste nebuneste în jurul axei proprii deformându-se.
Când privesti un brutar de profesie rotind pizza,
se observă cum se turteste pe măsura cresterii vitezei de rotatie.
Mecanismul e similar, deoarece se roteste atât de repede
încât devine turtită, cu protruzii pe mijloc.
Capătă o formă specifică, numită "sferoid turtit la poli (oblong) ".
Chiar dacă este mult mai mare decât planeta noastră,
am cântări mai putin pe Saturn decât pe Pământ.
Un om de 70 de kg pe Terra ar cântări 60 de kg pe Saturn.
Aceasta deoarece Saturn are o densitate redusă.
Este singura planetă din Sistemul Solar mai putin densă decât apa.
Saturn este balonată, iar gazele
ocupă atât de mult spatiu în raport cu masa totală
astfel încât densitatea planetei este subunitară.
Astfel încât, dacă am avea la dispozitie...
un ocean enorm în care să scufundăm planeta Saturn, aceasta ar pluti.
Saturn este a doua planetă ca mărime din Sistemul Solar.
Este un gigant gazos,
o masă de hidrogen si heliu
de 750 de ori mai mare decât Terra.
O zi pe această planetă are 10,6 ore.
Si durează 29,5 ani terestri pentru o rotatie circumsolară.
Are 48 de Luni, care poartă nume.
Saturn are o vechime de circa 4,5 miliarde de ani.
S-a format prin agregarea prafului carbonic, particulă cu particulă,
formând un miez solid, de câteva ori mai mare decât Terra.
Apoi a început să atragă gaze, precum hidrogenul si heliul,
care au colabat sub influenta atractiei gravitationale.
Pe măsura colabării gazelor, norul a început să se comprime,
a început să se rotească rapid,
dar de-a lungul axei, de sus în jos nu exista un proces de rotatie,
astfel încât colapsul putea avea loc sub influenta gravitatiei.
Se numeste conservarea momentului unghiular.
Un principiu care poate fi ilustrat pe patinoar.
Dacă patinatoarea întinde bratele în exterior, se învârte mai încet.
Dacă strânge bratele
miscarea va fi concentrată mai mult pe axa de rotatie
iar rotatia va fi mai rapidă.
Asa se întâmplă si cu planeta în perioada de condensare.
Un Saturn în plină rotatie a rezultat din discul aplatizat.
Caracteristica lui Saturn, cea care a transformat-o într-o planeta reprezentativă,
este prezenta inelelor sale maiestuoase, strălucitoare.
Sunt enorme, au 280.000 km diametru.
Mai largi decât 21 de Terre puse una lângă alta.
E nevoie de 2 zile într-o navetă destul de rapidă
pentru a ajunge dintr-o parte în alta a unui inel. Sunt enorme.
Cu toate acestea, aceste inele sunt incredibil de subtiri.
Au cam 20 m.
Privite din lateral, sunt virtual invizibile.
Nu sunt mai groase decât unul,
poate două etaje ale unei clădiri moderne.
Sunt ca foaia de hârtie, ca si comparatie.
Chiar dacă inelele par discuri compacte,
ele sunt formate din miliarde de fragmente spatiale.
Dar ce sunt acestea, mai exact ?
Sunt nenumărate structuri înghetate, cu dimensiuni între...
cele ale unei case până la cele mai fine particule,
cum ar fi cristalele de zăpadă pe care poti schia în Utah.
Sunt formate din apă înghetată.
Sunt particule care au fost pulverizate,
lovindu-se unele de altele,
si s-au fragmentat în multe particule mai mici.
Interiorul acestor inele este asemănător unui stup.
Sunt peste tot, precum albinele într-un roi.
Este un loc neprimitor,
si nu este un loc potrivit pentru o navă spatială.
Aceste particule se rotesc foarte rapid.
Si zumzăie în jurul planetei cu viteze de la 20 la 65000 km/h.
Inelele interne se rotesc mai repede,
iar aceasta dintr-un motiv anume.
Legile lui Kepler spun
că dacă te învârti în cerc în jurul unui corp central,
dacă esti mai aproape, te învârti mai repede iar dacă esti mai departe, mai încet.
Dacă o particulă de dimensiunile unui grăunte de nisip
deplasându-se cu o viteză supersonică ar lovi o navetă,
ar fi ca o salvă de puscă de la mică distantă.
Inelele dinspre exterior,
sunt mult mai silentioase.
Dacă vreti să faceti o excursie în jurul lui Saturn, mergeti pe directia asta,
în loc să mergeti de-a lungul inelelor.
Unul dintre marile mistere ale planetei este prezenta acestor inele.
E posibil ca inelele să fi fost o parte dintre lunile lui Saturn.
Care s-au apropiat prea mult si s-au ciocnit.
Fragmentele au fost retinute de gravitatia planetei
si au devenit inele.
Conform unei alte teorii,
un obiect mare si rapid s-ar fi putut zdrobi
de una dintre lunile lui Saturn.
Fragmentele au fost absorbite de atractia gravitatională
si au ajuns pe orbită unde au format inelele.
Desi oamenii de stiintă nu au ajuns la un acord privind inelele,
au un consens referitor la primul om care a studiat inelele.
În 1610, astronomul florentin Galileo Galilei,
a fost primul care a observat inelele lui Saturn.
A văzut aceste mici proeminente laterale
ale planetei. Nu stia ce sunt si astfel, ca un bun astronom,
Galileo a redactat un jurnal si a vrut să descrie ceea ce vedea,
dar nu avea cuvintele potrivite, asa că în jurnal, alături de cuvinte,
a făcut desene în loc să scrie,
iar asta este ceea ce a desenat.
Asta e Saturn, iar aici mai sunt două obiecte.
Din nefericire, Galileo nu si-a dat seama niciodată ce anume reprezentau.
Un alt astronom a făcut asta ulterior.
45 de ani mai târziu, fizicianul olandez Christiaan Huygens,
a dat un răspuns.
Stia că nu există un singur inel ci mai multe inele gigantice.
Azi se cunosc 7 regiuni inelare.
Inelele A, B si C.
Acestea sunt inelele principale.
Există un inel interior inelului C numit inel D.
Si odată ce a ajuns aici, Voyager a arătat inelul F în toată splendoarea sa.
Mai există câteva inele difuze în exterior inelele E si G.
Fiecare dintre aceste inele are o personalitate diferită.
Inelul A este aproape transparent,
si de aceea lumina îl traversează cu usurintă.
Inelul B este dens, umplut la refuz de materiale.
Inelul C este mai transparent decât inelul A.
În timp ce inelul D abia se vede..
Există destule obiecte bine definite în aceste inele.
Asadar, nu pot fi considerate corpuri omogene.
Fiecare particulă din interiorul inelului trebuie considerată separat.
Proprietătile lor individuale se regăsesc în culori, forme si umbre.
În minunea reprezentată de inelele lui Saturn.
Le putem vedea pe toate datorită Soarelui.
La fel ca si Luna noastră care străluceste în lumina solară,
asa strălucesc si inelele lui Saturn.
Fenomenul se numeste "strălucirea inelelor".
Imaginati-vă că vă aflati de partea întunecată a lui Saturn, priviti în sus,
iar inelele acoperă complet orizontul vizibil.
Sunt mult mai strălucitoare decât apare luna plină pe Terra.
Licăresc, sunt strălucitoare si luminoase,
pentru că sunt în marea majoritate particule înghetate
care reflectă lumina solară.
Cu toate acestea există dovezi care sustin că minunile luminoase ale Sistemului Solar
nu vor fi eterne.
Unii cercetători analizează momentul în care vor dispărea.
Desi toti oamenii de stiintă stiu de inelele lui Saturn ele rămân încă un mister.
Cele mai multe dispute se referă la momentul aparitiei lor.
Oamenii de stiintă cred că inelele s-au format odată cu Saturn.
În urmă cu 4,5 miliarde de ani.
Dar pentru că nu stim de ce inelele sunt mentinute unitar
si pentru că ipoteza cea mai plauzibilă arată o durată de mentinere a inelelor
de câteva sute de milioane de ani, ceva nu se potriveste.
Există motive să se considere
că vârsta lor nu depăseste câteva sute de milioane de ani.
Aceste motive rezidă în încercarea de a estima
gradul de eroziune care are loc la nivelul inelelor,
din cauza grindinei de micro-meteoriti,
obiecte de mici dimensiuni, particule,
care vin cu o viteză incredibilă si ciupesc inelele
si le erodează.
Neptun, Uranus si Jupiter au si ele inele, dar sunt rarefiate si vagi.
Inelele lui Saturn sunt strălucitoare si pline,
ceea ce-i face pe oamenii de stiintă să considere
că nu au suferit procese de eroziune recentă.
Asadar, sunt oarecum noi.
Dar această erodare progresivă
va determina pierderea acestei caracteristici magnifice a lui Saturn ?
Ideea este că, în timp, materialul din aceste inele devine atât de fin
încât se electrizează, capătă sarcină electrică în magnetosfera lui Saturn,
si apoi pot fi îndepărtate de către câmpul magnetic.
Sau spiralele se vor epuiza pe suprafata lui Saturn.
Este un scenariu pentru disparitia inelelor saturniene,
în cazul în care vor suferi o eroziune finală.
Pentru ca Saturn să continue să aibă inele,
ele ar trebui realimentate cu material.
La ora actuală, Saturn are un sistem impresionant de inele,
dar materialele din inele trebuie înlocuite.
Curios, dar e posibil să fie nevoie de o altă interventie
pentru a le păstra.
Trebuie reînnoite prin prăbusirea unei comete rătăcitoare,
ceea ce ar realiza aditia de masă necesară în acel loc.
Această ipoteză este încă în stadiul de dezbatere.
Continuă si dezbaterile referitoare la momentul disparitiei inelelor.
Sute de milioane de ani, probabil, poate milioane de ani, nu stiu.
E o problemă de discutat.
Dacă inelele sunt recente si vor înceta să existe timpuriu,
sau dacă au o vârstă venerabilă si vor mai rezista multă vreme.
Dintre cele 48 de luni ale lui Saturn, unele sunt mici
numite "păstori", dintr-un motiv întemeiat.
Posedă o atractie gravitatională care mentine inelele intacte
prin dirijarea particulelor.
Expertii în Saturn sunt interesati de coregrafia complexă
dintre lunile planetei si inelele sale.
Cel mai interesant este si cel mai contorsionat - inelul F.
Sunt doi sateliti ghid, de fiecare parte,
Prometeu si Pandora,
care afectează acest inel din punct de vedere gravitational.
Este tras în mai multe directii,
încât apare incoerent, dacă vreti,
si e un obiect pentru studii dinamice.
Suntem foarte interesati de evenimentele de la nivelul inelului F
pentru că ne arată interactiunea dintre inel si lunile aferente.
Saturn a fascinat civilizatiile terestre încă din anul 700 î.E.N,
când asirienii au remarcat prezenta sa ca o stea îndepărtată.
Sute de ani mai târziu, grecii i-au dat un nume: Cronos,
după zeul patron al recoltelor.
Posibil, datorită pozitiei pe cer în timpul anotimpului fertil.
Zeul roman al agriculturii se numea Saturnus, de unde a derivat Saturn.
Una dintre zilele săptămânii îi poartă numele,
numită azi Saturday - Sâmbăta.
Dacă romanii ar fi observat-o din apropiere,
ar fi putut-o denumi după zeul vremii.
Saturn e un loc sălbatic, într-o continuă schimbare, dar,
spre diferentă de Terra unde lucrurile se schimbă
pe baza unui program zilnic sau orar,
furtunile de pe Saturn pot dura zile, săptămâni si luni...
iar evenimentele la scară mare variază lent în timp.
Descoperirea acestor evenimente violente de pe Saturn
a luat prin surprindere expertii.
Timp de secole, observarea planetei a fost blocată
de un strat de amoniac.
Datele furnizate de sateliti au schimbat totul.
Acum putem observa că Saturn este un loc dinamic.
Din datele actuale este posibil ca Saturn
să fie mai dinamică decât Jupiter în multe privinte.
Este vorba de numărul de furtuni observate de miscările pe care le efectuează...
E incredibil, dar vântul bate cu aproape 1600 km/h.
Putem măsura vitezele vânturilor prin observarea
miscărilor celulelor atmosferice.
Avem nevoie de imagini secventiale
pentru a observa cât s-au deplasat diferitele obiecte.
Pe suprafata lui Saturn nu există munti,
asadar observăm caracteristicile norilor pentru a vedea cât de rapid
evoluează, se schimbă sau se miscă pentru a evalua viteza vântului.
Explorări recente au descoperit un alt fenomen
care nu este încă elucidat.
Observăm unele caracteristici, nori, vârtejuri,
panasuri uriase de material asa cum vedem pe Jupiter.
Multe furtuni ovale,
mai exact, la o anumită latitudine în emisfera sudică
unde se observă multe furtuni...
care se disipă. Le privim aparitia,
le privim cum dispar, prin absorbtie sau fuziune.
Oamenii de stiintă au denumit această zonă "Aleea furtunilor",
după regiunea Midwest (SUA) (Marile Câmpii)
unde se produc fenomene meteo violente.
Se crede că acolo se produc fulgere,
dar nimeni nu le-a observat.
Aceasta se datorează unui detaliu tehnic,
Fulgerele s-ar vedea pe partea întunecată a planetei,
si pentru că strălucirea fulgerelor nu este atât de intensă,
e nevoie de întuneric pentru a le observa.
Dar partea întunecată a lui Saturn este foarte luminoasă datorită inelelor luminoase
care strălucesc în noapte în proximitatea părtilor laterale ale lui Saturn si astfel...
e dificil să se observe fulgerele din norii mici si pufosi.
Atmosfera infernală de pe Saturn mai ascunde o surpriză uluitoare,
un adevărat monstru.
Una dintre cele mai terifiante furtuni de pe Saturn
a fost acest uragan descoperit în apropierea polului sud.
O furtună mai mare decât suprafata SUA.
Marea pată rosie de pe Jupiter este ca un simplu uragan.
Această furtună nu are un "ochi".
Cu toate acestea, furtuna de la polul sud
are caracteristicile unui uragan terestru,
inclusiv ochiul,
fiind unica furtună de acest fel de pe o altă planetă.
Nu este clar dacă este cu adevărat un uragan
similar celor de pe Terra. Din ceea ce stim, caracteristicile sale
seamănă mult cu acelea ale unui uragan.
A fost foarte interesant, toti au fost emotionati de descoperire,
care chiar a surprins.
Se vede chiar prin mijlocul ochiului,
la fel ca si în uraganele de pe Terra.
Putem face observatii detaliate prin atmosfera lui Saturn
decât s-au putut face până în prezent.
Este ca o fereastră în atmosfera lui Saturn.
E uimitor să observăm evenimente similare celor de pe Terra
pe Saturn si să putem face observatii stiintifice datorită prezentei lor.
Furtuna de la polul sud măsoară 8000 km diametru,
adică 2/3 din diametrul Terrei.
Dacă un astfel de uragan s-ar forma aici,
ar acoperi distanta de la New York la Bagdad,
distrugând totul în cale.
Este vorba de un vârtej de aer centrat pe un miez gol,
situat chiar pe centru, si cu un ochi care-l înconjoară.
Nu se stie care este originea acestei furtuni monstruoase.
Vânturile sunt mai puternice pe Saturn decât pe Terra,
ceea ce este un mister în sine deoarece
Saturn primeste putină energie de la Soare sau din interior.
Este centrat mai mult pe regiunea polului sud
decât pe cea ecuatorială, cum ar fi pe Terra.
La începutul anului 2007, imagistica modernă
a relevat alt fenomen uimitor pe Saturn.
Acum se observă destul de bine.
E ceva mare, straniu...
si nemaivăzut până acum în univers.
Saturn, cea mai ciudată si cea mai frumoasă planetă din Sistemul Solar
a devenit si mai misterioasă.
În 1979, naveta spatială Voyager
a descoperit o formă geometrică perfectă la polul nord.
În octombrie 2006, satelitul Cassini a remarcat că este tot acolo.
E ciudat. Stă acolo, nemiscată. Nu se deplasează odată cu planeta.
Polul prezintă o structură hexagonală,
un poligon cu 6 laturi care acoperă polul
la 78 grade latitudine nordică,
si pare a fi o caracteristică fixă.
Hexagonul este asemănător cu vârtejul polar terestru
care contine vânturi circulare, în jurul polului.
Vârtejul Saturnian poate cuprinde 4 volume terestre,
si pătrunde la 100 de km în adâncimea norilor lui Saturn.
Ce e mai ciudat, Voyager a observat nori micuti
rotindu-se cu circa 100 m/s,
adică 320 km/h, rotindu-se în jurul acestei piste.
Oamenii se gândesc că "e posibil să fie un inel temporar,
"dar cum de rezistă acolo ?"
Este acolo de 20 de ani si ne întrebăm, "Ce e asta ?"
Dacă ajungi acolo, intri prin norii grosi,
si cu cât avansezi mai mult cu atât creste presiunea,
până la un punct unde suferi o implozie.
Astronautul si nava sa nu pot merge mai departe.
Deocamdată, vizitele pe orbita lui Saturn sunt destinate navetelor fără echipaj.
Dar în jurul planetei gravitează cel putin 48 de luni.
Aventura către una dintre acestea este mult mai fezabilă.
Ce e interesant în explorarea acestor planete,
este că aflăm că, în unele situatii,
lunile se află în zonele unde activitatea e mai intensă.
Pe una dintre ele oamenii au ajuns deja.
Titan este singura lună, în afara Lunii noastre, care a fost explorată.
Evenimentul a fost peste asteptări.
Pe 14 ianuarie 2005, fictiunea a devenit realitate.
Parte a misiunii Cassini pentru Saturn,
sonda Huygens, fără echipaj uman,
a coborât la suprafata celei mai mari luni a lui Saturn.
Titan îsi onorează numele. Are dimensiunile planetei Mercur.
E a doua lună ca mărime din Sistemul Solar.
Este cu 50% mai mare decât Luna noastră.
Este seducătoare din mai multe puncte de vedere.
Unii spun că Titan seamănă cu Terra.
Asta m-a dat peste cap...
similitudinile structurale ale suprafetei lui Titan.
Avem santuri similare râurilor care alimentează bazine ale unor lacuri,
avem curenti de aer.
În alte regiuni, avem dune.
În regiunea ecuatorială a lui Titan,
cel putin pe o parte unde avem o reprezentare radar de calitate,
sunt prezenti kilometri si kilometri de dune,
de sute de metri înăltime, si km lătime,
si continuă precum o mare de dune.
E posibil să fie depozite de hidrocarburi solide.
Dar nu aveam de unde sti asta înainte de andocare,
dacă sonda urma să atingă o suprafată solidă sau lichidă.
Se pare că sonda a coborât într-un fel de budincă,
iar suprafata nu pare a fi nici solidă nici lichidă.
Se pare că Titan are un fel de materie lipicioasă la suprafată.
Nu e nici uscat, nici mare,
e ceva intermediar. E uimitor.
Titan, ca si Terra, are o atmosferă bogată.
Nicio altă lună a Sistemului Solar nu are asa ceva.
Atmosfera de pe Titan este foarte densă si masivă.
Are o masă de 10 ori mai mare decât masa atmosferei terestre.
Este formată dintr-un strat gazos gros, mai gros decât aerul pe care-l stim.
Particulele din aer sunt foarte mici,
asa că le-as caracteriza mai mult ca si un abur decât ca nori sau ceată.
Aburul are 320 km grosime amintind de un alt fenomen terestru.
Din exterior, apare ca o sferă mare opacă, portocalie.
Dar odată ce sonda Huygens cobora în atmosferă,
devine destul de transparentă pentru a observa caracteristici de suprafată
în timp ce trecea prin ea.
Nu diferă mult de o zi cetoasă în Los Angeles.
Dar nu culoarea atmosferei i-a intrigat pe oamenii de stiintă,
ci compozitia ei.
Azot si metan, aceleasi gaze despre care se crede
că formau atmosfera timpurie a Terrei.
Ideea că atmosfera lui Titan
ar fi asemănătoare cu atmosfera terestră din urmă cu 4,5 miliarde de ani,
este deosebit de interesantă si atractivă stiintific.
E unul dintre elementele pe care le studiem intens în laboratorul nostru.
Să vedem dacă le putem alinia. Ce avem acolo ?
La universitatea din Colorado, Dr. Margaret Tolbert
simulează în laborator atmosfera de pe Titan.
Ar putea aceasta contine ingredientele vietii ?
În acest experiment încercăm să simulăm reactiile chimice
care au loc în atmosfera superioară a lui Titan,
unde se formează ceata.
Aici avem o retortă,
iar în interior avem numai azot si metan.
Sunt cele două componente esentiale ale atmosferei de pe Titan.
Vom aprinde o lampă,
care va simula lumina solară care iradiază atmosfera de pe Titan.
Fapt incredibil, cercetările lui Tolbert au arătat
că atmosfera de pe Titan,
sub influenta radiatiilor solare, începe să sintetizeze compusi organici.
Pentru cercetătorii care caută viată în afara planetei noastre,
ar putea fi o descoperire epocală.
În timp ce oamenii de stiintă scotocesc galaxia după urme de viată,
există rezultate interesante provenind din propriul Sistem Solar.
Luna lui Saturn, Titan, pare a poseda ingredientele necesare.
Testele de la Universitatea Colorado au arătat
că atunci când radiatiile solare ating atmosfera de azot si metan de pe Titan,
are loc formarea de compusi organici.
Acesti compusi organici
plutesc descendent către Titan,
si pot fi observati în aceste imagini
si cine stie ce se întâmplă cu ei odată ce ajung la suprafată ?
Pot fi sursa unor noi forme de viată.
Sunt necesare cercetări ulterioare
pentru a determina dacă există viată pe Titan.
Sau dacă s-ar putea dezvolta într-o zi.
Desi atmosfera seamănă cu atmosfera terestră primitivă,
mediul ambiant este complet diferit.
Este frig.
Temperatura atinge -150 grade Celsius si nu există apă lichidă.
E o mare diferentă între atmosfera terestră si cea de pe Titan.
Bazinele lacurilor si râurilor de pe Titan
au fost săpate în sol de către anumiti factori.
Nu există apă lichidă pe această lună,
Atunci ce curge pe acest teren ?
Relieful terestru este format din roci si silicati...
în timp ce pe Titan sunt de gheată, metan înghetat...
Canalele de pe Titan sunt formate de ploaia de metan,
spre deosebire de văile râurilor de pe Terra care sunt formate de ape.
Se pare că metanul lichid curge pe Titan,
sau cel putin a curs, la un moment dat.
Pe Titan e atât de frig încât gazele se lichefiază.
Avem litoraluri si râuri,
si tot terenul brăzdat de râuri de metan.
E foarte bizar.
Metanul, componentul principal al gazului natural, butanul si propanul
sunt toate surse de energie.
Sunt multe hidrocarburi,
hidrocarburi usoare pe Titan.
Si sunt cantităti enorme.
În contact cu oxigenul s-ar aprinde,
asadar este multă energie acolo.
Suprafata acestei luni contine destule resurse,
pentru a acoperi necesarul terestru pentru o lungă perioadă de timp.
Titan este un imens rezervor de gaz metan.
N-ar fi minunat să mergem acolo să facem plinul si să revenim ?
Dar cred că ar fi costat mai mult deplasarea
încărcarea si transportul metanului,
încât nu ar fi rămas ceva
să alimenteze vreun dispozitiv pe Terra.
În timp ce Titan este luna cea mai mare a lui Saturn,
una dintre cele mai mici este si mai interesantă.
Este o sferă strălucitoare de gheată si stâncă, numită Enceladus.
Este un obiect de mici dimensiuni,
de circa 500 km diametru.
Are cam 1/8 din dimensiunile Lunii terestre.
Nu am văzut niciodată un obiect atât de mic
care să aibă activitate la suprafată.
Activitatea a fost descoperită în 2005
de către Dr. Carolyn Porco si echipa de procesare a imaginilor de pe Cassini.
O imagine a sugerat prezenta unor jeturi care erup pe Enceladus.
Unii dintre colegii mei consideră
că aceste jeturi ar putea fi geysere,
care erup din pungi pline cu apă
situate destul de superficial.
Cel mai asemănător element terestru în raport cu Enceladus
este geyserul Old Faithful din parcul national Yellowstone,
care aruncă apă si vapori de apă la circa 45 de metri în aer.
Geyserele de pe Enceladus aruncă
vapori de apă la sute de km în aer
pentru că forta gravitatională este mult mai redusă
si pentru că nu există atmosferă care să-i retină.
De atunci au fost descoperite multe geysere,
într-o regiune a emisferei sudice de pe Enceladus.
Erup prin aceste fisuri,
crăpături de mari dimensiuni, circa 135 kilometri.
E vorba de crăpături care se întind pe 80 de mile.
Le spune "dungi de tigru", pentru că, atunci când le-am văzut prima oară
arătau exact ca dungile de pe blana unui tigru.
Sunt patru zone care apar ca si creste
sau zone active geologic.
Iar panasurile par să provină din aceste zone
până acum noi identificând 20 sau 21 de astfel de structuri.
Sudul lui Enceladus este acoperit de geysere cosmice.
Cine si-ar fi imaginat că o sferă de gheată de dimensiunea Texas-ului
poate fi atât de vie si plină de geysere ?
E uimitor.
Enceladus este încălzită în interior de mareele induse de Saturn.
Luna terestră atrage oceanele planetare
si le deformează producând mareele
care sunt fenomene obisnuite pe Terra.
Dar pe Enceladus, Saturn atrage această lună
si pe măsură ce Enceladus avansează pe orbita sa,
această atractie modifică gheata din interiorul lui Enceladus.
Scârtâie si geme si generează frecare
iar prin frecare generează multă căldură.
Credem că această căldură frictională
produce evaporarea apei din gheată
iar apoi vaporii scapă prin crăpături producând geyserele pe care le-am văzut.
Si mai sunt evenimente.
Eruptiile de pe Enceladus au lămurit o teorie
asupra alimentării unuia dintre inelele lui Saturn.
Stiam că e posibil să existe jeturi,
care să provină de la suprafată
si care să injecteze material pe orbita lui Saturn pentru a forma inelul E.
Inelul E este cel mai îndepărtat,
la circa 120000 km distantă.
Din întâmplare este aceeasi orbită,
la aceeasi distantă ca si cea dintre Saturn si Enceladus.
Aceasta sugerează că
acest inel îsi are originea pe Enceladus.
Grosimea inelului E
se potriveste cu grosimea
particulelor ejectate de la polul sud al lui Enceladus.
Dacă aceste geysere ar dispărea,
atunci si inelul ar putea dispărea.
În cele din urmă, jeturile lichide sugerează
că pe Enceladus există apă.
Si poate si altceva.
Căutarea apei nu înseamnă,
"Într-o zi ne va fi sete si vom avea ce bea, "
Căutarea apei este determinată
de interesul nostru în a descoperi forme de viată.
E foarte simplu - căutăm apa.
Enceladus, luna lui Saturn este una dintre cele mai interesante
cel putin pentru descifrarea misterului locatiilor Sistemului Solar.
Enceladus e un loc cu adevărat ciudat.
Prima ciudătenie care a atras atentia oamenilor a fost strălucirea,
Este cel mai alb obiect si Sistemul Solar.
Si descoperim acum că este acoperit de zăpadă proaspăt căzută
si reprezintă gheata care cade ca urmare a eruptiei geyserelor.
Această gheată a atras atentia oamenilor de stiintă.
Acolo apar oportunităti extraordinare.
Căutarea apei în Sistemul Solar este de fapt o căutare a formelor de viată.
Căutăm apă în speranta că acolo ar putea fi viată.
Datorită prezentei ghetii,
unii experti cred că explorarea formelor de viată extraterestră
ar putea debuta pe Enceladus.
Posedă si alte specii moleculare, multe lucruri exotice
care ne arată că probabil există
reactivitate chimică în subsol.
Poate că sunt oarece reactii chimice filtrante acolo
poate că ar putea genera material biologic si poate că ar fi bine să verificăm.
E un fel de Graal
al perioadei explorărilor moderne, să mergi în căutarea
mediilor propice din Sistemul Solar
unde ar fi putut exista forme incipiente de viată.
Si, din întâmplare, am găsit un astfel de loc.
E interesant ? Sigur că este.
Este un eveniment pentru care trăiesc oamenii de stiintă.
Cunoastem compozitia gazelor emanate acolo
pentru că sonda spatială a trecut prin ele.
Este un amestec care include carbon si azot
iar acestea sunt accesoriile indispensabile vietii.
Stim că există o sursă de energie
căldura generată prin frecare de către mareea Saturniană
în interior si putem observa manifestarea de suprafată a încălzirii.
Toate elementele necesare sunt prezente
pentru a perpetua viata dacă aceasta ar putea apărea acolo.
Toate acestea transformă Enceladus într-un loc foarte interesant.
Ce fel de forme de viată, însă ?
Nu vorbim de sushi,
de homari sau pesti, vorbim de microorganisme.
E cel mai bun lucru la care putem spera
pe o lună precum Enceladus.
Dacă vom descoperi vreodată viată în Sistemul Solar, va fi vorba
de forme simple, cum ar fi bacteriile sau ceva asemănător.
Chiar si descoperirea unui element minuscul,
ar fi un eveniment major.
Va schimba tot ceea ce credem si stim despre Sistemul nostru Solar,
despre Univers si despre noi.
Multe dintre datele legate de Saturn si lunile sale
provin de la satelitul Cassini,
amplasat pe orbita planetei în 2004.
La ora actuală, dă ocol inelelor, lunilor si planetei.
Până în 2008, Cassini va fi făcut 70 de ture în jurul gigantului gazos.
Amplasarea unui satelit în jurul planetei si mentinerea sa în functiune,
monitorizarea sistemelor si a diferitelor elemente
pentru o lungă perioadă de timp,
este cea mai bună metodă pentru a studia.
Astfel, zilnic, oamenii de stiintă
procesează informatia retrimisă în urma acestor "întâlniri de proximitate".
Pe lîngă camera video, acolo există si un radar
care poate trimite unde radio prin nori
si poate obtine un ecou de la suprafată obtinând o imagine a suprafetei.
Există spectrometre pentru determinarea compozitiei,
dispozitive cu infrarosu pentru măsurarea temperaturii.
Este o navetă complexă.
Cu cât se vede mai bine, cu atât aflăm mai multe.
Cred că ursul Yoghi a spus-o,
"Vezi mai multe, numai privind".
Raportarea acestor procese la unele similare de pe Terra
ar putea explica misterele propriei planete.
Saturn este foarte diferită de Terra,
cu un diametru de 8-9 ori mai mare decât al planetei noastre.
Atmosfera este compusă din hidrogen,
este complet diferită de atmosfera noastră.
Dar aceleasi legi fizice, aceleasi forte care controlează
vremea pe Saturn si pe Pământ.
E parte a istoriei noastre, este Sistemul Solar.
Întelegerea modului de formare a Sistemului Solar
înseamnă să ne întelegem originile.
Întelegerea genezei altor planete în Sistemul Solar,
reprezintă o cunoastere a vecinilor.
Noile tehnologii imagistice disponibile pe Cassini,
ne-au oferit imagini nemaivăzute
până astăzi.
Apropierea sondei Cassini de Saturn
ne va ajuta să-i devoalăm secretele.
E o activitate complexă si va dura destul de mult.
Nu cred că vom afla chiar totul,
dar e vorba de frumusetea faptului de a fi pe orbită
si să monitorizezi un sistem planetar atât de complex precum Saturn.
Terra are locul ei în Univers.
Stiti unde ne potrivim în acest Univers ?
Răspunsul la această întrebare nu se obtine numai studiind Terra.
Cu cât descoperim mai multe despre Stăpânul Inelelor,
cu atât mai mult ne va inspira.
Traducere biotudor@gmail.com
Adaptarea Bubuloimare